ungüentari
ungüentario
unguentarium
ungüentari d’alabastre
ungüentario de alabastro
alabaster unguentarium
Olèrdola (Europa, Espanya, Catalunya, Barcelona, Alt Penedès)
Protohistòria
Protohistoria
Protohistory
alabastre
alabastro
alabaster
talla
polit
pulido
carving
polishing
Museu d'Arqueologia de Catalunya - Olèrdola
Ungüentari d’alabastre de cos tubular, vora de secció triangular i piu cònic, molt poc habitual. Es conserven 10 fragments, que permeten fer una restitució de la peça. Presenta les típiques vetes de l’alabastre de color blanquinós a ocre. El piu fou trobat el 1985 i la resta en les excavacions de l’any 1990, en una habitació d’època ibèrica situada a la part central del jaciment (sector 03). La procedència és incerta, però caldria situar la seva producció a l’àrea d’Egipte, Fenícia o Rodes. Es tracta d’una peça molt singular, que rarament es troba en àmbits domèstics, ja que acostumen a formar part d’aixovars funeraris, com veiem per exemple a Empúries. Aquest tipus d’ampolles contenien olis i perfums i procedien del Mediterrani oriental. Eren, sens dubte, un producte de luxe, tant pel contingut com pel propi envàs. La datació és problemàtica. Recuperat en un estrat del segle II aC, no té paral·lels amb els exemplars d’aquesta cronologia o quelcom més antics (segles IV o III aC), que acostumen a ser arrodonits per la base i menys allargats. L’acabament cònic recorda alguns exemplars localitzats a l’àrea etrusca, en ceràmica o vidre, datats entorn el segle VI. L’ús d’ungüents i de perfums té el seu origen en el proper Orient, de clima sec i calorós fet que feia necessària la protecció del cos i una major higiene. La civilització egípcia va impulsar el seu ús a la resta de la Mediterrània amb uns artesans, els “cuiners d’ungüents”, destinats exclusivament a la seva elaboració. Principalment reservat a l’ús femení, també se suposa que podia ser emprat en els rituals funeraris (l’ungiment del cos del difunt, inicialment associat amb el culte a la deessa Astarté) o com ofrena als déus. A l’antiga Grècia també era utilitzat en el món de l’esport. No és estrany, doncs, que a la península Ibèrica la majoria d’exemplars coneguts procedeixen de l’àmbit funerari, com els procedents de la necròpolis fenícia de Larita (Almuñecar, Andalusia) –unes urnes amb inscripció egípcia dels segles IX-VII aC–, de la necròpolis púnica de Puig des Molins (Eivissa) o de la necròpolis grega de Bonjoan a Empúries, per citar alguns exemples. La popularització i comercialització d’aquests cosmètics va comportar l’aparició de contenidors de diferents formes i elaborats en distints matèries com ara l’alabastre, la pedra, el vidre, el bronze, la ceràmica o l’os. Els d’alabastre eren un dels més preuats a causa de les qualitats com a recipient: opac, impermeable i estanc. L’alt cost de producció els va convertir en productes de luxe només accessible a les elits. Podem comparar els antics ungüentaris amb les actuals ampolles de perfum, on es valora tant la qualitat del cosmètic com la qualitat artística del recipient.
Ungüentario de alabastro. Cuerpo tubular y base cónica borde de sección triangular, muy poco habitual. Se conservan 10 fragmentos, que permiten hacer una restitución de la pieza. Presenta las típicas vetas del alabastro de color blanquecino a ocre. El extremo fue encontrado en 1985 y el resto en las excavaciones del año 1990, en una habitación de época ibérica situada en la parte central del yacimiento (sector 03). La procedencia es incierta, pero habría que situar su producción en el área de Egipto, Fenicia o Rodas. Se trata de una pieza muy singular, que raramente se encuentra en ámbitos domésticos, ya que suelen formar parte de ajuares funerarios, como vemos por ejemplo en Empúries. Este tipo de botellas contenían aceites y perfumes y procedían del Mediterráneo oriental. Eran, sin duda, un producto de lujo, tanto por el contenido como por el propio envase. La datación es problemática. Recuperado en un estrato del siglo II a.C., no tiene paralelos con los ejemplares de esta cronología o algo más antiguos (siglos IV o III a.C.), que suelen ser redondeados por la base y menos alargados. La finalización cónica recuerda algunos ejemplares localizados en el área etrusca, en cerámica o vidrio, fechados en torno al siglo VI. El uso de ungüentos y perfumes tiene su origen en el próximo Oriente, de clima seco y caluroso que hacía necesaria la protección del cuerpo y una mayor higiene. La civilización egipcia impulsó su uso al resto del Mediterráneo con unos artesanos, los "cocineros de ungüentos", destinados exclusivamente a su elaboración. Principalmente reservado al uso femenino, también se supone que podía ser empleado en los rituales funerarios (para ungir el cuerpo del fallecido, inicialmente asociado con el culto a la diosa Astarté) o como ofrenda a los dioses. En la antigua Grecia también era utilizado en el mundo del deporte. No es extraño, pues, que en la Península Ibérica la mayoría de ejemplares conocidos proceden del ámbito funerario, como los procedentes de la necrópolis fenicia de Larita (Almuñecar, Andalucía) -unas urnas con inscripción egipcia de los siglos IX-VII a.C. -, de la necrópolis púnica de Puig des Molins (Ibiza) o de la necrópolis griega de Bonjoan en Empúries, por citar algunos ejemplos. La popularización y comercialización de estos cosméticos conllevó la aparición de contenedores de diferentes formas elaborados en distintos materiales como el alabastro, la piedra, el vidrio, el bronce, la cerámica o el hueso. Los de alabastro eran uno de los más preciados debido a las cualidades como recipiente: opaco, impermeable y estanco. El alto coste de producción los convirtió en productos de lujo sólo accesible a las élites. Podemos comparar los antiguos ungüentarios con las actuales botellas de perfume, donde se valora tanto la calidad del cosmético como la calidad artística del recipiente.
Flask in alabaster. A carved tubular vessel with conical base, fusiform body. 10 fragments are preserved, allowing the reconstructing of the container. It displays typical white to ochre veining of alabaster. The end was found in 1985 and the rest in the excavations of 1990, in a room of the Iberian period situated in the central part of the deposit (Sector 03). The origin is uncertain, but production should be placed in the area of ​​Egypt, Phoenicia or Rhodes. This is a very unique piece, which is rarely found in domestic areas, as they are usually part of funerary objects, as shown for example in Empúries. Such bottles containing oils and perfumes came from the eastern Mediterranean. They were certainly a luxury product, both the content and the packaging itself. Dating is problematic. Recovered in a layer of the second century BC, it has parallels with copies of this chronology or slightly older (fourth or third centuries BC), which are usually rounded with a less elongated base. The conical end resembles some specimens located in the Etruscan area, of ceramic or glass, dating from around the sixth century. The use of ointments and perfumes originated in the Middle East, with dry and hot weather where it was necessary to protect the body with better hygiene. Egyptian civilization promoted their use in the rest of the Mediterranean with some artisans, "the ointment cooks" who solely produced them. Primarily reserved for female use, it could also be supposed to be used in funeral rituals (the ungiment of the body of the deceased, initially associated with the worship of the goddess Astarte) or as an offering to the gods. In ancient Greece it was also used in the world of sport. No wonder, then, that in the Iberian Peninsula most known specimens come from the funerary field, such as those from the Phoenician necropolis of Larita (Almuñecar, Andalusia) -some urns with Egyptian inscription of the ninth-seventh centuries BC – from the Punic necropolis of Puig des Molins (Ibiza) or Greek necropolis of Bonjoan in Empúries. Popularizing and marketing these cosmetics led to the appearance of containers of different shapes, made in different materials like alabaster, stone, glass, bronze, ceramics or bone. The alabaster was one of the most valuable because of the qualities as container: opaque, waterproof and watertight. The high production cost meant they were luxury products only affordable by the elite. We can compare the old ointments with current perfume bottles, where not only the quality of the cosmetic but also the artistic quality of the container is valued.